Magyar Kupa, 1. forduló, kiemelt mérkőzés: Gázművek MTE – Gödöllői SK 

Boldog gödöllőiek, elégedett Gázművek

Szikrázóan kemény összecsapáson, 11-es párbaj során jutott tovább a Gödöllő, amely kapusának remek teljesítményének köszönhetően tudott diadalmaskodni a III. kerületiek felett.

Barátságos hangulat fogadta azokat a nézőket, akik kilátogattak a Sujtás utcai pályára, hogy megtekintsék a több mint 100 esztendős történelmi múlttal rendelkező magyar kupa idei kiírásának első fordulóját. 
Hanzl József, a gödöllői csapat technikai vezetője egy kedélyes beszélgetéssel kezdte a vasárnapi futballdélutánt, amelyet a Gázművek keménymagjával folytatott a pálya alapvonalától pár méterre kialakított kis kocsma teraszán. A helyi ’ ultrák ’ egy kis fröccsözéssel melegítettek a mérkőzésre, amelyhez Hanzl úr nem csatlakozott, mivel izgatottan várta a mérkőzést.
A játékvezető kezdősípszavára összpontosulni látszott a feszültség is, ami legfőképpen a játékosokból eredt. Ennek köszönhetően egy magyar viszonylatokban nézve egészen pörgős találkozó alakult ki. A két csapat edzője közül a gödöllői mester, Lovrencsics László bizonyult élénkebbnek már a mérkőzés elejétől fogva, hiszen egyszer sem maradt rest megosztani őszinte véleményét mindenkivel, aki az adott, általa vitásnak vélt szituációban szerepet játszott. Mindezt természetesen némi szarkazmussal és temperamentummal fűszerezve tette. 
Nagy iram ide-oda, a Gáz’ kézben tartotta a meccset, ám Tóth Gyula, a vendégek kapusa határozott és magabiztos teljesítményével tartotta a lelket csapatában egészen addig, amíg egy vendég ellentámadás során a rivális portás csak szabálytalan eszközökkel tudta megállítani a nagy lendülettel érkező gödöllői támadót. A megítélt büntetőt Lovrencsics Balázs értékesítette, ezzel büszkévé téve édesapját és egyben mesterét.
A Gázművek számára a második félidőre maradt, hogy valamit lépjen, mert a gól után nem sokkal befejeződött a játékrész.
A mérkőzés krónikájához tartozik az a sajnálatos tény is, miszerint a hazaiak lelkes szövetségi képviselője, Furdu Tibor ’ belenézett ’ egy ízes, felszabadító jellegű lövésbe, amitől darabokra tört a szemüvege és meg is sérült az arcán. A közönség egy emberként bíztatta a komótosan és büszkén levonuló bácsit, a csapat kabalafiguráját. 
A második félidőben aztán még nagyobb sebességi fokozatba kapcsolt a Gáz’. A nagy akarásnak ezúttal nem nyögés lett a vége, hanem egy csúnya gólocska, ami egy megpattanó lövés után vánszorgott az ellenfél gólvonala mögé, ezzel megkétszerezve a Sujtás utcaiak erejét. 
A döntetlen állás kialakulása után egy teljesen más ütközetet láthattunk. Angol ligamérkőzéseket megszégyenítő módon egyre másra jöttek a kemény belépők, amelyek teljességgel meghatározták a – szó szerint – összecsapás jellegét. Volt néhány madárcsontú fiatal, aki nem tudta fölvenni az öldöklő játékstílust, és egy-egy csontzenével tarkított belépő elfogyasztása után inkább az oldalvonal mentén fetrengve vészelte végig a találkozót. Nem így volt ez a nagyfiúkkal, akik nem mentek a szomszédba egy kis keménykedésért, és a meccs további szakaszában páros lábbal történő becsúszásokkal volt a közönség a legnagyobb számban ellátva. A játékvezető számára nem volt könnyű meccs, mert volt néhány kérdéses jelenet, amelyet nem biztos, hogy a legjobban ítélt meg, legalábbis a szurkolók szerint. 
Ebben a harcias szellemben zajlott a találkozó, de a végére nem sikerült eldönteni a továbbjutás kérdését, jöhetett a ráadás. 
A kétszer 15 perces hosszabbítás legfőképpen a biztos labdatartás jegyében zajlott, a III. kerületiek arra törekedtek, hogy lehetőleg ne kerüljön a játékszer az ellenfél térfelére. Ezt nagyjából tudta is tartani a hazai csapat, a védők passzolgattak hátul. A ráadás második félidejében aztán elindultak az utolsó nagy rohamokra a csapatok, de ez ismételten a vagdalkozás időszakát hozta el. Ebben a szakaszban extázis lett úrrá a pályán és annak mentén. Egy-egy helyzetecskének mondható eseménysorozat végére a közönségből sikolyszerű érzelemkibocsájtásokat hallhattunk. 
Az volt az ember érzése, hogy itt már soha nem fog gól születni, és az ilyen helyzetekre kitalált 11-es rúgások következtek. Köszönet a szabály megalkotóinak!
A büntető párbaj során kikerekedett a meccs legjobb teljesítménye is, a korábban említett Tóth Gyula hálóőr két szép hárítással, majd egy bombaerős büntetővel eldöntötte a továbbjutás kérdését. 
,,Itt ma minden volt: sárga lap, büntető, sok-sok szabálytalanság, kőkemény párharcot vívtunk. Mindazonáltal úgy gondolom, hogy a győzelem a csapat érdeme, mindenki maximálisan odatette magát.,,
A vesztes oldalon Metzger Tibor vezetőedző a vereség ellenére pozitívan értékelt.
,,Nem vagyok elégedetlen, mert egy nagyon komoly kis meccset játszottunk. Igaz, szerettünk volna továbbjutni a kupában, mert így egyre jobb csapatokkal találkozhattunk volna, ami jó tapasztalatokat jelentett volna nekünk, de ez van. Tovább kell dolgoznunk.,,
A gödöllői csapat mestere, Lovrencsics László érdekes felfogásban nyilatkozott együttese teljesítményéről.
,,Az ellenfél talán jobban megérdemelte volna a győzelmet, mert nagyon sok hibával játszottunk, és kiderült, hogy bizony erőnléti problémáink is vannak. Ma a szerencse is elég volt.,, Mondta Lovrencsics, de azt mindannyian megállapíthatjuk, hogy igen szerény nyilatkozat volt ez a részéről, hiszen nem lehetett a véletlen műve egy ilyen lüktető ritmusú találkozó. Egy ilyen meccsen partner kell a jó játékhoz, ezen a meccsen kettő volt belőle.

Deák Miklós

Gázművek MTE – Gödöllői SK (1-1, tizenegyesekkel 3-4), gólszerzők: Buhály Gergő, ill. Lovrencsics Balázs (büntetőből)